Fordította: TraceR
Nem érdekel, hogy mi van a vízumommal.
A feleségem ott ragadt azon az istenverte helyen. Fel kell jutnom arra a gépre.
Rossz a helyzet, Joe. A falvakat evakuálják
Az utakat elmosta az eső. A háttérben puskaropogás hallatszik.
El tudsz... El tudsz jutni Calamar-ig?
Át tudsz menni a kolumbiai határon?
Buszra raknak mindenkit. Fogalmam sincs hova megyünk.
Joe? Joe?
Emily! Em...
SZITAKÖTŐ
Emily Darrow nem csak egy orvos...
és az orvostudomány elkötelezett híve...
hanem egy igazi gyógyító, az emberiség elkötelezett híve is volt.
Azokra, akik ismerték őt...
átszállt az a lényéből áradó...
szeretet, amely tisztelete...
mindannyiunkat arra késztetett, hogy eljöjjünk ma ide...
elbúcsúzni attól a csodálatos embertől...
akit nemrég szólított el tőlünk...
a sors.
A kollégái az egyetemről...
és kis betegei...
a Chicago Memorial kórház gyermek onkológiai osztályáról...
örökké emlékezni fognak rá.
Az egyetemen azt tanították: sok ember számára...
az ambuláns orvos arca az utolsó kép, amit lát.
E szavak mindig eszembe jutottak, amikor megláttam egy reszkető szempárt.
De vajon Emily mit látott utoljára.
Milyen képet vitt magával.
Egy megnyugvást jelentő arcot...
vagy a káosz és rettegés képeit?
És amit nem tudok...
az nem hagy nyugodni.
Most jöttek ki a búvárok, senor. Nem találtak túlélőket.
De akkor hol van? Hol van a holtteste?
Most kutatjuk át a partot és a őserdőt...
de a busz 3 méterrel a víz alatt fekszik.
A folyó nagyon gyors sodrású, senor.
Itt már semmit sem tehet.
Por favor, menjen haza.
Nem megyek sehova.
Nem, amíg nincs vége.
Higgye el, senor, vége.
Nincs se életjel, se pulzus. Vigyék a sürgősségibe.
- Mit csinálsz te itt? - Be vagyok osztva.
- Mink van? - Nem ma volt a feleséged temetése?
Érte már nem tehetek semmit. Másokért viszont igen, hogy ne menjenek utána.
- Szóval, mink van? - Hat autó karambolozott.
11-en megsérültek. 4-en mentek a Countryba, 6-an ide.
Rendben, menjünk. Maradj velem. Mekkora kiterjedésű az égés?
- Harmadfokú. 40%-os, talán 50. - Intubálta?
- Sérült a légcsöve. Nem tudtam. - Próbáljuk meg.
- Kivitte a szélvédőt. - Oké, ez csak felszíni sérülés.
Csináltasson egy CT-t, hogy megtudjuk mi van még.
- Hát ez? - Túladagolás. Öngyilkos akart lenni.
Adja Simonnak. Ma csak azokkal foglalkozom, akik élni szeretnének.
- Vele mi történt? - A kormánykeréknek vágódott.
- Hányadik hónapban van? Tudja valaki? - Hatnál nem tűnik többnek.
- El fogjuk veszteni. Vegyük ki. - Hat hónaposan?
Úgy talán van esélye. Ha bennmarad semmiképp. Nézzen rá.
Még van szívverése. Gyerünk, vegyük ki.
- Ezt meg kéne beszélni a... - Igen és addig is rendeljünk egy pizzát.
Megvan a megfelelő eljárás a terhesség megszakítására, Joe.
Én nem szakítok meg semmit. Világra hozok egy gyereket.
Hívják le Prentalt azonnal.
Még jó hogy szóltak.
Császárral világra hozni egy technikailag életképtelen magzatot...
konzultáció vagy az anya beleegyezése nélkül...
- Az anyja halott volt. - Hivatalosan nem.
A baba életben van, Hugh.
Aggódom érted, Joe. Ahogy a vezetőség többi tagja is.
- Megtagadtad hogy elláss egy öngyilkost. - Továbbadtam Simon-nak.
Neked kellett volna ellátnod.
Nem beszélhetnénk meg ezt holnap?
Emily halála óta egyfolytában csak dolgozol...
napi 24 órában, 7 napot egy héten.
- Úgy gondolod közeledem a határhoz? - Szerintem már rég átlépted.
Az emberek kezdenek kibeszélni. Szükséged van pihenőre.
Le kell nyugodnod.
- Le kell nyugodnom? - Igen.
Komolyan beszéltem, Joe.
Vegyél ki szabadságot.
Te árultál be?
Amiért továbbadtam az öngyilkost?
Hogy van?
Ágyra vár a pszichiátrián.
- Miért csinálta ezt velem? - Mit?
Visszahozott.
Hol járt?
Egy jobb helyen.
- Jó volt? - Újra meg fogom tenni.
Ebben biztos vagyok.
Nos, úgy látom a szíve máshogy gondolja.
Majd kiugrott a helyéről ma este.
Senki nem ismeri a szívem.
Talán azért ver még mindig...
hogy valakinek esélyt adjon rá.
Hagy mondjak valamit arról a jobb helyről, ahova úgy gondolta, hogy megy.
Biztos lehet benne, hogy létezik.
Mert még egy ilyen szar hely, mint ez nem létezik.
Szóval, csak tessék. Legyen a vendégem.
De ha többet nem ébred fel, ne mondja hogy én nem figyelmeztettem.
Jó estét, Atyám. Épp időben jött.
"És léptei nyomán a levelek susosága...
mint a könnyű nyári szellő suhogása...
a halhatatlanság fájdalmáról beszél."
Hé, nézzétek ki van itt. Joe!
Hé, épp időben jöttél, hogy befejezd a köszöntőt.
- Adj neki egy sört. - Linda, kaphatnánk még egyet?
Hé, Joe, "Rachel a mennyben", emlékszel erre a versre?
- Emlékszel? - Igen. - Emilyre.
Emilyre.
Mi a helyzet a kórházban?
Fogalmam sincs miért próbáljuk annyira megmenteni őket...
ha olyan csodálatos hely vár rájuk...
mint Rachelre a mennyben.
- Emily is ott van. - Arra mérget vehetsz.
Ha valaki, akkor ő megérdemelte, hogy oda kerüljön.
Így igaz, így igaz. Ő volt a legjobb közülünk. A legjobb.
Amúgy fogalmam sincs mi a fenét látott benned.
Isten a tanúm, évekig próbáltam lebeszélni őt rólad.
Tényleg ő volt a legjobb. És fogalmam sincs mit látott bennem.
- A második legjobbat. - Nagyszerű csapat voltatok.
Ő volt a szív, te az ész. Együtt legyőzhetetlenek voltatok.
Merre jársz, Joe?
Semerre. Mennem kell.
Na, ne csináld már. Csak most jöttél.
Mint mondtad, Eric, én vagyok az ész, szív nélkül.
Joe, ne csináld már. Joe, én nem úgy...
Maradj még, Joe.
- Haver, nem úgy értettem. - Tudom.
De akkor is beletrafáltál. Mindegy, akkor is kedvellek.
Mindannyiotokat.
Köszönöm, hogy eljöttetek.
Szia.
- Hé, doki. - Hé, Miriam.
Sajnálom, hogy nem voltam ott. Nem akartam végigköhögni az egészet.
Szép volt?
Azt hiszem.
Nem is tudtam felfogni.
Sajnos ez sem fogja jobb kedvre deríteni.
Valakinek alá kellett írnia. Nem akartam kint hagyni az esőn.
Egy játékgyár küldte Texasból.
Ezt vette először interneten keresztül.
Igen, és utoljára is.
Mint jogász professzor, fogalmazhattam volna kicsit tapintatosabban.
Semmi baj. Jó éjszakát.
Láttam a konyhaablakon keresztül, hogy Big Bird megint nem evett semmit.
- Visszaviszi az állatorvoshoz? - Big Bird túl fog élni mindannyiunkat.
Hé, Joe, itt Hal.
Elfelejtettünk szólni, hogy mégis elmegyünk a vízitúrára.
- El kell jönnöd, Joe! - Ne hagyj egyedül ezekkel a fickókkal!
- Küldtem egy csomagot, oké? - Szia haver. - Szeretlek.
Jól hangzik, nem, Big Bird?
Egy kis rafting a régi iskolatársaimmal?
Téged is jó újra látni.
Mi ilyen vicces?
Csak nem tudnálak elképzelni csőrrel.
Akkor csak azt képzeld el, ahogy szárnyalsz velem a magasban.
- Azt csak egyedül csinálnád. - Miért?
Azért mert a sasok kis nyuszikat esznek, én pedig vegetáriánus vagyok.
- A következő életedben is az leszel? - Igen.
Úgy érted a következő életedben is inkább a földhöz kötve élnél?
Nem. Repkednék veled én is az égen.
De, mint tudod micsoda...
Igen, de...
- Ha én sas lennék, te pedig szitakötő... - Igen?
Akkor hogy...
na... tudod.
Nos, ezek szerint ebben az életünkben kell eleget csinálnunk...
hogy kihúzzuk vele a következő tízre.
Azért megyek, mert muszáj, Joe.
Mert ilyen vagyok, mert ilyenek vagyunk...
erre tettük fel az életünket.
- Az Isten szerelmére, terhes vagy. - Megbeszéltük, Joe...
amikor először találkoztunk...
hogy ha kell összepakoljuk a gyerekeket is...
hogy megmutassuk nekik mi helyes, mi a fontos az életben.
Az csak romantikus eszménykép volt, Emily. Naivitás.
A céljaink?
Szükségük van ott rám, Joe...
és én elmegyek.
Akár jössz, akár nem.
- Szóval ez egy papírnehezék? - Igen.
Valentin napra kapta tőlem.
Körülbelül negyed kilót nyom és mindig, mindig lapjával lefelé...
raktam az éjjeli szekrényemre, amikor lefeküdtem.
Mit akarsz ezzel mondani?
Nem is tudom.
Talán semmit. Csak tudod...
a szitakötő valahogy olyan volt számára, mint egy személyes totem.
Mint az indiánoknak a bölényfej vagy a sólyom...
olyan volt neki a szitakötő.
Még egy erre hasonlító anyajegy is volt a vállán.
Azt mondta még a nagyapjának is volt egy ilyen a...
a... fenekén, azt hiszem.
Ezt hívják öröklődő hemangiomának.
Egyszer megszívattam vele egy egész végzős évfolyamot...
mert beraktam kérdésként a vizsgába.
Amíg élt, mindig olyan ajándékokat vettem neki...
amin szitakötő motívum volt.
Most meg? Most meg mindenhol ezeket látom.
Tegnap nekiszállt egy az irodám ablakának.
Egy igazi.
Az este kaptam egy csomagot. Interneten keresztül rendelte.
Tudod ilyen kis mozgó izé, amit a járóka fölé szoktak rakni.
Azok is szitakötők.
Aztán ez a dolog a papírnehezékkel.
Tudod mit gondolok?
Bele fogsz örülni, ha továbbra is abban a házban maradsz.
Igen, el kéne költöznöd. Elszakadnod az üres gyerekszobától...
és a beszélő papagájtól, aki egy szót sem szól hozzád.
Soha nem is szólt. Nem igazán kedvel.
Csak Emilynek beszélt.
Még arra is megtanította, hogy szóljon, ha bejött az ajtón.
"Drágám. Drágám. Hazajöttem."
El kell adnod azt a madarat, Joe. Szabadulj meg tőle.
Összenőttünk.
Megígértem neki, hogy megtartom. Beleírom a végrendeletembe is...
hogy ha velem bármi történik, legyen aki vigyázzon rá.
Megtennéd?
Ó, nem. Ez a te ígéreted, haver, nem az enyém.
Be kell tartanom, amit ígértem neki.
- Muszáj megtennem. - Oké, rendben.
Van még egyéb ígéret is, amiről tudnom kéne?
Csak egy, de azt el tudom rendezni egyedül is. El is kezdem...
mától.
- Hello, Joe. - Hugh.
- Reméltem megfogadod, amit mondtam. - Megfogadtam.
Meggyőztem Joe-t, hogy szüksége lenne egy kis pihenőre.
- Igaz, Joe? - Emilynek megígértem, hogy meglátogatom
a gyerekeket az onkológiai osztályon, amíg távol van, de eddig még nem tettem.
Gondoltam a mai nap pont megfelelő lesz rá.
Hat hónap után? Az onkológián?
Nem tudom, hányan maradtak, de ha Emily így akarta, rendben.
- Seggfej. - Pihenned kéne, Joe.
Nincs olyan hely, ahol szívesen lennél?
Elbocsátották. Elhunyt.
Joe!
Joe, nem hallasz? Joe!
- Rendben. Készítse a defibrillátort. - Nincs pulzus.
- Gyerünk. Üsse ki 30-al. - Engedjen oda.
- Gyerünk, Jeffrey. - Menjen onnan. Most.
- Még mindig semmi. - 60, tölt.
- Üsse ki. - Most.
- Semmi. - Még egyszer. - Nem reagál.
- Azt mondtam, még egyszer. - Nincs pulzusa.
- Most nem fogjuk tudni visszahozni. - Francba, csinálja már.
Most!
Vége.
- Van szívverése.
- Visszajött! Fogja! - Visszajött!
Gyerünk, Jeffrey, gyerünk! Muszáj önnek itt lennie?
Rakja rá az oxigén-maszkot. Menjen ki kérem. EKG-t kérek.
- Ki kell mennie. - Ne hagyd, hogy kihúzza az infúziót.
- Jeffrey, hallasz? - Pupillák reagálnak.
Csak most jöttem, mi történt?
Stabilizálják az állapotát.
Pár másodpercre elvesztették, aztán megint verni kezdett a szíve.
A mi Jeffrey-nk. Többször állt már meg a szíve, mint bárki másnak.
Különböző történetekkel fog előjönni. Kikkel találkozott az alagút végén...
miket mondtak, ilyenek.
Hello, Dr. Darrow vagyok a sürgősségiről.
Tudom ki maga.
A személyzeti felügyelő mondta, hogy útban volt tegnap a műtőben...
és kért hogy értesítsem őt, ha újra feltűnik.
Az a fiú, akit tegnap élesztettek újra...
- Jeffrey... - Reardon.
Igen, ő. Még mindig itt van lenn?
Mm-hmm. Ő volt a felesége kedvence.
Nos, igazából ezért vagyok itt.
Megígértem neki, hogy meglátogatom a gyerekeket, de nem sokan maradtak.
Jó lenne ha segítene, és nem...
szólna a felügyelőnek.
Kettőnk között szólva, doktor, a felügyelő...
hogy is mondjam...
Azt hiszem ezt a szót keresi: seggfej.
Látom érti mire gondolok.
315-ös. Igazi ördögfióka.
- Imádni fogja. - Köszönöm.
- Hello. - Hi.
- Hogy van? - Jól.
- Szép. - Mi ez?
- Nem tudom. - Találd ki.
Rendben.
Kriksz-kraksz zseléből?
Ember, jó fej vagy. Jó fej.
Azóta ilyeneket rajzol, mióta tegnap kijött az újraélesztőből.
Szóval, mi ez?
Nem tudom. Ezért kérdeztem.
Amióta felkeltem ez jár a fejemben.
Bent voltam tegnap az újraélesztőben, Jeffrey.
Tudom. Láttalak.
Láttál?
Aha. A szoba hátsó részében voltál, az ágyam mögött.
Láttál az ágyad mögött állni?
Szerintem tuti te voltál. De a nyakkendőd más volt.
Jeffrey!
Megkérdezhetem...
A főnökség nem szereti, ha ilyesmiről beszélgetünk.
Volt itt egy nővér, aki a gyerekeket kérdezgette a halál-közeli élményeikről.
Madeline nővér a lelkész szolgálattól.
Sok zűrt okozott a kórháznak, amikor az interjúk egy része...
lement az egyik TV-adón.
Velem még csak nem is beszélt soha...
pedig nekem volt a legkirályabb halál-közeli élményem a világon.
Nos, ihatok egy kávét, ha van jelen orvosi felügyelet.
A kórházi szabályzat ellenére, úgy gondolom beszélniük kellene.
Nemsokára CT-re kell menned, Jeffrey. Majd elkísérlek.
Szóval miről is beszélgetünk mi itt, Jeffrey?
Amiről nem lenne szabad.
Tegnap, amikor az újraélesztőben az ágyadhoz mentem...
nagyon úgy tűnt nekem, hogy...
- Nem voltam magamnál. - Pontosan.
- Szóval akkor hogy tudtál felnézni rám? - Nem tudtam.
- De azt mondtad, hogy... - Lenéztem.
Lenéztél?
A plafonról. Onnan láttalak.
Oké.
Nem hiszel nekem?
Kéne?
Láttad már azt a kis kopasz foltot a fejed tetején?
Hajolj ide.
Na, hajolj ide.
Ja, te voltál az.
Jeffrey, tudod a nevem is?
Úgy nézel ki, mint egy William.
Joe vagyok.
Mond ez neked valamit?
Emily Joe-ja?
Joe Darrow.
Őt is láttam tegnap.
Hogy érted azt, hogy láttad őt, Jeffrey?
Ő is ott volt.
Hol?
Körülöttem.
A szivárványban.
A ködben. Én...
csak estem lefelé...
amíg el nem kapott...
aztán felvitt vissza.
Kirepített.
Kirepített...
hogy visszatérhessek...
és elmondhassak valamit.
Mit, Jeffrey?
Kinek?
Joe-nak.
Mit, Jeffrey?
Mit kell elmondanod Joe-nak?
Hatalmas zaj volt a szivárványban...
mintha vihar dúlt volna.
- Mit kell elmondanod, Jeffrey? - Nem tudom.
A nevemet kiáltottad.
Joe.
Joe!
Joe, nem hallasz?
- Joe! - Rendben, Jeffrey.
- Joe! Joe! - Jeffrey, nyugodj meg.
Nézz a szemembe. Nézz a szemembe.
Lélegezz.
Lélegezz szép lassan, oké?
Mi történt?
- Jól vagyok. - Mi csak...
Tudni akarta mi történt tegnap.
- Megint megállt a szíve. - Tudom.
- Ott voltam én is. - Tudni akarta mi történt...
miközben meg volt állva.
Ó, megint valamelyik meredek meséjét adta elő.
Próbál bekerülni a TV-be.
Legközelebb adok neki egy portörlőt, hogy leszedhesse a pókhálókat a sarokból.
Apa nem hisz nekem.
Magánál is elsütötte a "kopasz folt" trükköt?
Nem működik mindenkinél.
Csak nálunk, kopaszodó fickóknál. Engem is rászedett vele.
- Jól behúztál a csőbe, Jeffrey. - Az igazat mondtam.
Nem hiszel nekem?
Ha emlékeznék rá, mit akart mondani neked...
akkor hinnél nekem?
Emlékszel rá?
Ha visszajössz, talán.
Ki mit akart mondani?
A felesége. Azt akarta, hogy mondjak meg neki valamit.
Hogy vigye ki a szemetet, huh?
Mi van?
Még azt is elhittem, hogy látott egy kopasz foltot...
a fejemen a plafonról, amíg meg nem láttam a tükröt.
Köszönet anyunak a génekért, igaz apa?
Nem akarlak elkeseríteni, Joe, de én innen is látom azt a kopasz foltot.
Szerintem a kopaszság szexis.
- Tényleg? - Igen.
Van egy papagájom is, lehet az is felizgatna.
Még mindig azzal a madárral élsz együtt, Joe?
- Még alakulóban van a kapcsolatunk. - Beszélő papagáj?
Inkább csak hallgató.
Ez a nekem való madár. Én is ezt csinálom: hallgatok.
Tényleg?
Gwyn pszichiáter, Joe. Gondoltam jó ötlet lenne találkoznotok.
Igaz ez?
Nos, sokat hallottam a ügyfeleimtől a halál-közeli élményeikről.
Halott kedvesükkel beszélgettek, sötét alagútban voltak...
amelynek a végén fényt láttak.
És mi a véleménye ezekről?
Én csak a papagáj vagyok, Joe. Csak hallgatok.
Mint szemsebész, szerintem ez végtelenül egyszerű.
Az alagút csak egy képzelt valami.
A fehér fény pedig a pupilla fokozatos világosodásának eredménye.
Ahogy ez nő, úgy kelti azt az érzetet, mintha közelednénk feléje.
És azt hogy magyarázod meg, hogy emlékeznek arra...
mások mit mondtak, miközben ők már halottá voltak nyilvánítva?
Hogy képesek leírni mit viseltek az orvosok...
egészen a nyakkendőjük mintázatáig?
Ez a mi halál felfogásunkból következik.
Nyilvánvalóan ilyenkor az agy még mindig működik egyfajta tudatalatti állapotban...
magába szívva minden egyes információ morzsát, mindent amit hallunk és látunk.
Így jársz ha orvosokkal vacsorázol.
Elég a plafonon való lebegésből...
az alagutakból, a fehér fényből.
A végén még kiderül, hogy a fogtündér sem létezik.
A vicces az egészben az, hogy hallottam, ahogy engem szólít.
A kölyök.
Hallottam, ahogy azt mondja: Joe.
És amikor bemutatkoztam, megkérdezte, hogy Emily Joe-ja vagyok-e.
Azt mondta, Emily beszélni akart velem.
Úgy gondolod beszélni akart veled, Joe?
Nem, doktor nő. Nem gondolom.
Adhatok egy órát ingyen.
Viszlát, Joe. Becsomagoljam a desszertet?
Sajnálom. Használhatom a telefont?
Bocsássatok meg.
Nem igazán érek rá. Igen.
Nincs senki, aki beugorhatna helyettem?
Rendben. Értem. Ott leszek.
- Sajnálom. Szívesen maradnék. - Nem, nem maradna.
Még túl korai.
Olyan dolgokról van itt szó, amire még nincs felkészülve.
Bűntudat, harag azokkal szemben, akiket szeretünk...
ezért van az hogy belekapaszkodunk minden lélekbe...
Szűz Máriától kezdve egészen a szeretett elhúnytainkig...
mert mi akarunk velük beszélni és nem fordítva.
Azt kérdezte tőlem, hogy tényleg úgy gondolom-e, hogy beszélni akart velem.
Hagy válaszoljak most.
Ő volt az én egyedüli társam...
a legjobb barátom és a szeretőm, és elképzelhetetlenül hiányzik.
Azt is tudom, hogy soha nem fogom viszontlátni.
Soha.
És most kezdem csak felfogni, hogy mit is jelent ez.
Olyannyira, hogy azt kívánom bárcsak ne ébrednék fel egyszer.
És a legkevésbé arra van szükségem, hogy valaki megmondja mit...
és hogyan érezzek.
Harag? Igen.
Bűntudat? De még mennyire.
De nincs szükségem arra, hogy feldugjon egy lámpát a seggembe és rávilágítson.
Folytassa csak, Joe. Erre van szüksége.
Postán elküldöm a csekkjét.
Hi.
Hé. Hogy hívnak?
Ben.
- Én Joe vagyok, Ben. - Tudom.
Nagyon szépet rajzoltál.
Mi ez?
Azt mondta, el kéne menned oda.
Tessék?
A hölgy. A hölgy a képen, lent a hallban.
Azt mondta...
ide fogsz jönni megnézni.
- A nővér? - Azt mondták, hogy orvos volt itt.
Milyen orvos?
- Azt akarja, hogy menj el oda. - Hova?
Én nem... Én nem tudom miről beszélsz, Ben.
Hova menjek?
Álmodtam róla...
a mentőben, ami ide hozott.
Aztán... láttam róla egy képet a hallban.
Tudod, az a doktornő?
A képen a húsvéti party-ról, tejszínhabbal az orrán?
Dr. Darrow-ról beszélsz?
Meghalt, szerintem.
Róla álmodtál?
Azt akarja, hogy elmenj oda.
Hova, Ben?
A szivárványhoz.
Az egy szivárvány?
Ez... Ez egy szivárvány?
Találkoztunk már, Ben?
Nem tudom.
Honnan tudod ki vagyok?
Ő mutatta meg az arcod.
A képen?
A képzeletemben.
Azt mondta, vissza kell jönnöm...
elmondani, hogy menj el oda.
A szivárványhoz?
Igen.
Én, hogy... Hogy jutok el oda, Ben?
- Christine, a fiú a 312-esben... - Ben?
Igen. Ismerte a feleségem?
Nem hiszem. Csak két hete jött.
Igen, harmadikán hozták be. Kómában volt.
Miért, Joe?
Semmi.
Miriam...
Az első kölyök a nevemet kiáltotta...
követtem őt az újraélesztőbe...
ahol megállt a szíve és meghalt.
Aztán amikor visszahozták, azt mondta látott, ahogy a plafonon lebegett.
És hogy Emily... akivel a szivárványban találkozott...
küldte vissza azért, hogy elmondjon valamit.
Mit?
Nem emlékezett rá. De az a másik kölyök igen.
Kér zselét? Kétféle is van.
- Figyel rám egyáltalán? - Igen. Málnás jó lesz?
Kit érdekel? Hallotta egyáltalán mit mondtam?
Csak próbálok valami valóságosra gondolni, Joe.
- És ön szerint ez nem az? - Nem hangzott annak.
Figyeljen, Joe.
Miután Hannah meghalt, mindenhol őt láttam.
Azt mondta abból fogom tudni, hogy velem van, ha...
látok egy százszorszépet, aminek minden szirma hiányzik egy kivételével.
Sokat játszottunk "szeret, nem szeret"-leket.
Aztán egyik nap, láttam egy egész mezőnyit belőle.
Nos, maga jön. Ezt hogy magyarázza meg?
- Képzelődtem. - De én nem, oké?
Ezek a beszélgetések megtörténtek.
Nem maga az a fickó, aki nem hisz a mennyben?
Itt nem mennyről van szó. Szivárványokról.
Ó, és ő azt akarja hogy csatlakozzon hozzá egy szivárványban?
A gyerekek szerint, igen.
Nos szerintem meg egyszerűen átvágják.
- Tehát úgy gondolja hazudnak. - Én ügyvéd vagyok, Joe.
Semmi sem biztos bizonyíték nélkül.
Személyesen magával is kapcsolatba lépett Emily a halála óta?
És ha igen, dokumentálva van?
- Ön is tudja a választ. Nem. - És miért nem?
Azért mert én nem kerültem halál közeli állapotba...
és így nem tudott elérni.
Tudom, hogy őrültségnek hangzik.
Hát, én nem alkalmaznám a kórházamban az biztos.
És az ön helyében egy időre nem is mennék oda.
Nincs valami hely, ahova elmehetne?
Elmehetnék egy vadvízi evezésre.
Ahova mindig is vágytam.
- Egy vad folyó. - Majd én vigyázok Big Bird-re.
Tűnjön el innen.
Nézze meg a folyóját...
és verje ki a fejéből ezt az egészet.
Megnézed?
Az utolsó képek róla.
Hmm.
Bocs, hogy összetöröm a szíved, de...
úgy látom megcsalt.
Csak egy rovar, Big Bird.
A fény vonzza őket.
Próbáljunk meg nem teljesen megőrülni.
Drágám, hazajöttem.
Big Bird!
Big Bird, ne!
Hello?
- Miriam? - Joe?
Miriam, figyeljen rám. A madár megbetegedett.
Otthon kellett hagynom. Úton vagyok a kórházba.
- Minden rendben? - Nem igazán.
Úgy érzem...
Úgy érzem kezdek megőrülni.
Mit tehetek magáért?
Úgy csinált, mint amikor Emily haza szokott jönni.
Úgy éreztem ott volt...
a házban.
Jesszusom, Joe.
- Nem tudom mit csináljak a... - Madárral?
- Majd én vigyázok rá.
Elviszem az állatorvoshoz, ha kell.
Maga csak... nyugodjon meg, oké?
Rendben. Köszönöm.
- Jeffrey ébren van? - Nem jó ötlet.
- A szobájában van? - 10:00 után nem fogadhat látogatót.
Joe!
Joe.
Joe, van itt valami, amiről tudnia kell.
Hol van? Jeffrey?
A földszinten, vérátömlesztést kap, de szerintem...
- A nővér... vele van? - Ide figyelne egy pillanatra?
Azt mondta, volt egy nővér az osztályon...
akik interjút készített a gyerekekkel a halál-közeli élményeikről.
- Madeline nővér. - Tudja hol van most?
- Már nem dolgozik itt, Joe.
És tudod miért nem?
Mert túllépte a hatáskörét.
Hol dolgozik most?
A... a lelkész szolgálat meg tudja mondani?
Magunkra hagyna kérem?
Mi a fenét csinálsz, Joe?
Tudod mit csinálok. Te adtál engedélyt, hogy...
Megnézd Emily betegeit. Ennek 2 napja és te azóta sem mentél el.
Mondtam, hogy megígértem a feleségemnek.
Azt, hogy felizgatod őket?
Jeffrey kardiológusa látta a kilengéseket az EKG-ján...
és nagyon mérges lett, amiért a látogatásaiddal...
ilyen nyomásnak teszed ki őt.
Mi folyik itt, Joe?
A madár jól van.
Túl fog élni mindannyiunkat.
Megpróbáltam feltakarítani a szemetet...
lámpák szanaszét, összetört vázák.
Semmi szükség rá, hogy mindent rendbe rakjon.
Nem is raktam rendbe mindent.
Hagytam magának is... hogy elbeszélgethessünk róla.
Azok a fura képek, amiket a gyerekek rajzoltak.
A kacskaringós keresztek?
A gyerekek rajzolták, Joe?
Vagy inkább maga?
Mert ha maga csinálta ezt, akkor segítségre van szüksége.
Az ablakok is tele vannak vele.
Vigyázzon a madárra, rendben?
Elnézést.
Elnézést. Madeline nővért keresem.
- Megkérdezhetem milyen ügyben? - Magánügyben. Ő az ott?
- Időpontot kell kérnie. - Elnézést!
- Uram. Uram! - Madeline nővér?
Madeline nővér, beszélhetnék önnel?
- Uram! - Madeline nővér?
Kérem, ön Madli...
Kérem. Ön Madeline nővér?
Ez magánterület. Ide nem jöhet be.
Tudom, akartam telefonálni. Sajnálom.
A lelkész szolgálat csak a címet mondta meg.
- Hívni fogják a rendőrséget. - Kérem...
csak 5 percet kérek.
Elég bajt csináltak már.
- Nem érti. - Maga nem érti.
Elegem van az újságírókból. Elegem van az interjúkból.
Én nem vagyok újságíró. Én... én orvos vagyok.
A sürgősségi osztályt vezetem...
a Chicago Memorial Kórházban.
Joe Darrow.
- Emily Joe-ja? - Igen.
Ezért kell beszélnem önnel.
A munkájáról.
Kihívtam a rendőrséget. Javaslom, menjen el.
- Semmi baj, nem újságíró. - Akkor sincs itt semmi keresni valója.
- Sajnálom. - Azzal a feltétellel alkalmaztuk...
Madelin nővért, hogy a jelenléte nem fog semmilyen kellemetlenséggel járni.
Nővér.
Igen, uram.
A rendőrség hamarosan itt lesz. Kérem távozzon.
Mit keres az iskolánál, uram?
- Elnézést? - Álljon meg, kérem.
És rájöttem, hogy egy olyan korban, amikor senki nem hisz a csodákban...
én nap, mint nap szembesülök velük.
A gyermek onkológiai osztály...
volt a legjobb terep...
a halál-közeli élmények tanulmányozására.
A gyerekek sokkal nyitottabban beszélnek arról...
hogy mi történt velük a másik oldalon.
Ön szerint ezek nem csak a képzeletükben játszódnak le?
A képzeletükben?
Amit most tapasztalunk, az nem csak a képzeletünkben játszódik le?
Maga orvos, azért, mert az volt az álma...
hogy egyszer az lesz, igaz?
Elképzelte...
hogy így lesz.
Ha létre tudunk hozni egy világot, azzal hogy elképzeljük...
miért ne tudnánk a következőt is?
Szóval ön azt mondja, hogy a hit...
Tesz képessé rá bennünket.
Emilynek megvolt a hite?
Mert szerintem ő eljutott idáig.
Úgy érzem, megpróbál kapcsolatba lépni velem.
Két gyerek látta őt.
Az egyiknek megállt a szíve, a másik kómában volt.
- Alagútban? - Szivárványban.
Próbált elmondani valamit, valami fontosat.
De nem tudom mi az.
És ők... ők... ezeket rajzolták...
miután... miután találkoztak vele.
Látott már ilyet?
Nem.
Nem is tudom.
Lehet... Lehet hogy csak kezdek megőrülni?
Csak annyira, mint Kolumbusz Kristóf...
amikor azt hitte, hogy a föld másik oldalán jár.
Beszéljen egy aneszteziológussal. Ő majd felvilágosítja.
Több száz lépcsőfok választja el a tudat képzeletbeli létráján az...
életet...
a haláltól.
Ahhoz hogy valakit elaltassanak, leviszik egészen...
a 10. lépcsőfokig.
Az alatt már a tudatalatti kezdődik...
Mint egy mély óceán...
melyben senki nem járt még.
Ezen mélységekben, e borzasztó mélységekben...
talál ő rájuk... a gyerekekre.
Ők az ő összekötői, mert tudja...
hogy ön a közelükben van.
Maradjon is ott.
Legyen velük, amikor elalszanak, hogy ott legyen...
az ébredéskor, mikor az emlékek még nem halványultak el.
Egyikük...
a válasszal fog visszatérni.
Óvatosan. Óvatosan. Oké, menjünk. Vigyázzon.
- Leletek. - Elintézem.
- Hova vigyük. - Le jobbra.
- Pumpáld tovább. - Erre vigyük.
- Rakják lélegeztetőre. - Hozom a monitort.
Itt Jeanette a nefrológiáról. Dr. Dickinson-t kérem.
- Monitorok rendben. - Dr. Darrow!
Igen, vészhelyzet.
Nem, nem tudom tartani. Vonalban maradok. Dr. Dickinson.
Van egy egészséges vesénk. Csak Dr. Darrow.
Joe.
- Igen. - Joe, úton vagyok a veséért...
- Arra kérlek, tartsd meg míg odaérek. - Mondd mit tegyek.
Oké. Mennek még más szervekért is, de az a vese nekem kell.
Tisztázd ezt velük, mielőtt valaki lecsap arra is.
Ne hagyd el a szobát és tartsd távol azokat a keselyűket.
- Nem akarom, hogy elvigyék előlem. - Rendben, megteszem.
Add vissza Janette-t, haver. 10 perc és ott vagyok.
- Jeanette. - Igen, uram.
- Ön Dickinson? - Darrow.
Azt mondták ne hagyjam egyedül, de le kell vinnem ezt a monitort.
Majd én vigyázok rá.
A lélegeztető 16-oson van. Arra elég, hogy életben tartsa a szerveket.
Joe.
Gyere közelebb.
Édes Istenem.
- A Lakeviewból jöttünk. Hol van a donor? - A 215-ösben.
- Dupla ajtó a jobb oldalon. - Hívja a helikoptert, rögtön megyünk.
Fiúk, el kell...
A Lakeviewból vagyunk. Egy betegünk az ő szívére vár.
- Nem szabadna itt lenniük. - Ön Dickinson?
Menjenek ki. Menjenek ki, kérem.
- Hé, nyugi, doki. - Vigye ki őket, rendben?
- Menjenek ki. Dickinson azt mondta... - Nem, semmi baj, Joe.
Dickinson lent van a parkolóban. Most beszéltem vele.
- Azt mondta, vigyük mindkettőt a műtőbe. - Gyerünk.
- Várjanak, oké? - Hé, Joe.
- Minden rendben. - Nincs rendben. Nem szabad mozgatni.
Hé, mire várnak itt? Gyerünk, vigyük.
- Charlie, várj egy pillanatot. - Mire?
Ez az ember nem halott. Az előbb volt agytevékenysége.
Láttam. Láttam a monitoron.
Ugyan már, Joe. Lapos, mint nagy Alföld. Gyerünk. Vigyük ki.
Charlie, figyelj.
Charlie, valami történt az előbb. Várj még ezzel.
- Ne öld meg. - Hagyd abba. Ez az ember halott.
- Beszélt hozzám. - Joe, kérlek.
- Ez az ember nem beszélhetett hozzád. - Emily volt az.
- Az ő hangja volt. Nem vagyok őrült. - Menj innen.
- Ne beszélj ilyeneket. - Meg kell...
Meg kell hallgatnod. Charlie, csak várj egy kicsit.
- Egy perc. Hagyj vele egyedül. - Ez őrültség Joe.
- Gyerünk, vigyük be. - Hé, nyugi, nyugi.
- Hátra, ember. - Vigyék be.
- Hívja valaki a biztonságiakat! - Vigyék ki innen!
- Az Isten szerelmére, Joe! - Hívja a biztonságiakat, rendben?
- Charlie, egy kibaszott percet adj. - Vigyék ki innen!
- Joe! - Biztonságiakat a D2-be.
Kérlek, hallgass meg.
Köszönöm.
- Kifizette az óvadékot? - Első kihágás. Elengedték.
Beszéltem a személyzeti felügyelővel is. Készek eltekinteni a vádemeléstől...
- Ha kivesz egy hosszabb szabadságot. - Gondoltam.
Azt mondta, ön szerint egy agyhalott donor beszélt önhöz. Igaz ez?
- Nem. - Akkor jó.
Emily volt az.
Rajta keresztül.
Már majdnem kezdtem megérteni a gyerekeket. Ők ismerték.
Persze hogy róla álmodnak. Ő volt a megmentőjük.
Oké, és mi van azzal a gyerekkel, aki soha nem is látta őt.
- Milyen gyerek? - Akiről a konyhában meséltem.
Amikor kómában volt, akkor találkozott vele először, Miriam. Emlékszik?
Megszereztem a felvételi anyagát, hogy be tudjam bizonyítani.
Ez bizonyíték, igaz? Ezt akarta, nem?
Próbál beszélni velem és egyre elkeseredettebb.
Miért? Miért elkeseredett, Joe?
Ó, csak nem azt képzeli, hogy életben van.
Ha egy gyerek látta őt amikor kómában volt, akkor miért...
ne lehetne ő is abban?
Nem voltak túlélők. A venezuelai kormány egy hónapig kutatott a dzsungelben.
- És soha nem találták meg. - Pontosan. Ezért vagyunk itt...
mert soha nem látta a holttestet és képtelen lezárni ezt az egészet.
Emily meghalt, Joe.
Erről szól az egész...
Arról hogy képtelen ezt elfogadni.
Nézze. Én megértem.
Ha nem láttam volna Hannah holttestét, én sem tudtam volna elfogadni.
Még mindig arra várnék, hogy hazatérjen, mint maga.
Egyszerűen túl kell lépnie rajta, Joe.
Tudom nehéz lesz, mint ahogy nekem is az volt.
Mint ahogy mindenkinek.
Ki kell ürítenie a szekrényeket, a fiókokat...
levenni az "Üdvözölöm Emily szellemét" táblát...
és élni tovább az életét. Nélküle.
Rendben.
Mi a helyzet a rafting túrával?
Hogy érti, hogy mi van vele?
Legalább elterelné a figyelmét erről az egészről.
Szóval, ön szerint el kéne mennem?
Lehet elmegyek én is.
Rám férne egy kis evezés.
Az évnek ebben a szakaszában elég magas a vízállás.
Kettes és ötös közötti nehézségű részek vannak.
Menjen szépen haza mindenki és tanulmányozza a térképet.
Jegyezzétek meg a veszélyes részeket, az örvényeket, a vízeséseket.
Nézzétek ezeket a szafari nadrágokat. Azt írják magukba szívják a fényt.
- Én csak a tangámat viszem. - Nos, én meg akkor a kamerám.
Elég lesz egy eldobható is, mert ahogy nézem minden pénzünk italra fog elmenni.
Ha már az italról van szó: a kalandra.
Igen. A kalandra.
Mit gondol?
Szerintem épp ideje volt.
Úgy értem... úgy értem, meg fogják venni?
Az ügynök szerint ráférne egy festés.
Ó, csináltassa meg amit kell és szabaduljon meg tőle.
- Hagyja hátra az emlékeit. - Ön sem tette Hannah halála után.
Igen, de velem nem játszottak bújócskát mindenféle kísértetek.
Hiányozni fog, Joe.
Hiányozni fog a gofrija.
Ránéz majd néha a házra? Elmegyek egy hétre?
- Elmegyek a vadvízi evezésre. - Örömmel.
Jó újra látni, hogy az élete visszatér a normális kerékvágásba.
- Hello. - Hal, ahogy a térképet nézegettem...
észrevettem egy jelet: két kacskaringós vonal, ami egymást keresztezi.
Vízesések. Rakj egy piros kört köréjük. Örvényre számíthatunk arra.
Túl sebes a folyó ilyenkor.
Joe?
Szivárvány.
- Maga, orvos, ugye? - Igen.
Muy bien.
- Itt van a pilótám? - Én vagyok az, Victor.
Cómo te vas?
- Viszem a táskáját. - Régóta repül már, Victor?
Ne aggódjon. Nem lesz gond.
- Van rá engedélye, ugye? - Sí.
Több is.
Juanajuapa.
Juanajuapa, járt már arra?
Sí, Juanajuapa.
Ez az, ugye?
A vízeséssel?
Nem tudom. Eddig még csak a száraz időszakban voltam arra.
- Itt van a tolmácsom? - A Yanomami-k beszélnek kicsit spanyol.
Én tudok kis Guaharibo.
Majd rajtam keresztül beszél velük.
Oké, indulás.
A barátnője? A képen?
A feleségem.
Volt.
Azért jött, hogy visszaszerezze?
Úgy is mondhatjuk.
Volt itt egy baleset tavaly tavasszal.
Egy busz? Amit elsodort egy kőomlás?
- La Cruz Roja. A Vöröskeresztes. - Igen, az az.
Talán látni is fogjuk. Most, hogy a vízszint nem olyan magas.
Ott van fenn. Épp arra megyünk.
A kőomlás nemcsak a buszt sodorta el.
Egy egész törzset elszakított a külvilágtól.
Látja, ott lent?
Senki nem élte túl.
Yanomamihik még mindig viselik némelyikük ruháját.
Az ott fenn Juanajuapa.
Néhány testet elsodort a víz a busztól...
bele a folyóba, le egészen a faluig.
Az idegenvezető, akivel találkozunk...
az összes törzzsel kapcsolatban áll a vidéken.
Mondtam már, hogy nem szeretik a kívülállókat?
Szerencséje van, hogy itt vagyok magával.
Azt mondta nem tudja elvinni a faluba.
De jó pénzért elviszi magát a sírokhoz.
Senor.
Indulnunk kell.
Ők...
nem tudják ugye, hogy melyik testet...
hova temették?
Nézze. Ha... ha az idő...
rosszabbra fordul, nem fogunk kijutni innen.
És... és az senkinek sem lenne jó.
Senors.
Senors, uh...
- A feleségem. - Su esposa.
- Mi esposa. - Vöröskereszt.
- La Cruz Roja. - Cruz Roja. Hol?
- Dónde? - Dónde?
Nem tudják... Nem tudják hol lehet?
Melyik az?
- Mit mondtak? - Azt mondták, ismerték őt.
- Mit mond? - Ő azt mondja, el akarja vinni a faluba.
Ő meg azt, hogy ahhoz engedélyre van szüksége.
Mit mond? Mi a francot mond?
Nem tudom.
Senor!
Senor, nem mehet be a faluba. Tilos, senor!
Senor! Senor, álljon meg!
Senor, visszajöhetünk hivatalos emberekkel...
de most vissza kell jönnie velem.
Nem szabad, senor!
Ne, ne, ne, ne ugorjon!
- Azt akarja, hogy elmenjen oda. - Joe.
- Csatlakozzon hozzá. - Joe! Joe!
Joe, nem hallasz?
Joe?
- Több száz lépcsőfok a tudat létráján... - Menj el oda.
- Nincsenek túlélők. - Hol van a holtteste?
- Még mindig életben van? - Emily!
- Joe? - Figyelj ide!
Egy őrült kurafi maga, tudja-e?
Szerencséje van, hogy él, senor. Nem lélegzett...
már több mint egy órája. Keljen fel.
Átvágunk a folyón.
És egy kis szerencsével elérjük a leszállópályát mielőtt besötétedik.
- Vamonos. - Túlélte a balesetet.
Eljutott a faluba.
Nem, nem mehet be a faluba.
Álljon meg. Nem akarok visszamenni. Elveszik az engedélyem.
Álljon meg, senor!
Senor! Senor, álljon meg! Ne csinálja ezt
Senor!
Az az ember azt mondta, hogy engedélyre van szükségünk.
Nekem nincs szükségem engedélyre.
Senki nem tarthat távol tőle.
Kérem. A feleségem.
Ismerték őt?
Mi... mi esposa.
Ismerték őt?
Mi esposa.
Doctore.
Doctore. Mi esposa.
Mi esposa.
A vízesés.
Ott volt.
Azt mondja, hogy látta őt élve.
Azért jött, hogy segítsen nekik...
amíg a folyó...
el nem ragadta őt.
A testét nem tudták megmenteni...
de a lelkét igen.
Azt mondta: szitakötő.
Nem tudom Emily látta-e őt valaha...
legalább is addig, amíg tudatánál volt.
És azt sem tudom, hogy a baba, hogy élte túl...
ilyen picin és törékenyen a dzsungel közepén.
Csak azt tudom, hogy Emily tett róla hogy a lányom a kezembe kerüljön.
Amire életében tanított, arra tanított halálában is...
az igazságra, a hitre.
Mert, ahogy az egy barátom mondta...
"A hit tesz képessé rá bennünket".
Katharine Ann Curtiss emlékére
t
t r
g
t r t g
r t r t g
r t r 0 t g
r ít r 0 t g
r ít r ) 0 t g
r ít r ) 0 t r g
F r ít r ) 0 t r g
F r ít r ) 0 t r@ g
F r ít r ) 0 - t r@ g
F r ít r ) 0 - t r@m g
F r ít r ) 0 - t r@m g h
F r ít r ) 0 - t r@m g h -
F r ít r ) 0 -= t r@m g h -
F r ít r ) 0 -= t r@m g hu -
F r ít r ) 0 -= t r@m s g hu -
F r ít r ) 02 -= t r@m s g hu -
F r ít r ) 02 -= t r@m s ge hu -
F r ít r ) 02 -= t r@m s age hu -
F r ít r C) 02 -= t r@m s age hu -
F r ít : r C) 02 -= t r@m s age hu -
F r ít : r C) 02 -= t c r@m s age hu -
F rdít : r C) 02 -= t c r@m s age hu -
Fordít : r C) 02 -= t c r@m s age hu -
Fordítá : r C) 02 -= t c r@m s age hu -
Fordítá : r R C) 02 -= t c r@m s age hu -
Fordítá : ra R C) 02 -= t c r@m s age hu -
Fordítá : ra R C) 02 -= t c r@m s age hu =-
Fordítá : ra R C) 02 -= t c r@mes age hu =-
Fordítá : ra R C) 002 -= t c r@mes age hu =-
Fordítá : rac R C) 002 -= t c r@mes age hu =-
Fordítás: rac R C) 002 -= t c r@mes age hu =-
Fordítás: rac R C) 002 -= tr c r@mes age hu =-
Fordítás: rac R C) 002 -= tr cer@mes age hu =-
Fordítás: rac R (C) 002 -= tr cer@mes age hu =-
Fordítás: Trac R (C) 002 -= tr cer@mes age hu =-
Fordítás: Trac R (C) 002 -= tr cer@mes age.hu =-
Fordítás: Trac R (C) 2002 -= tr cer@mes age.hu =-
Fordítás: Trac R (C) 2002 -= tr cer@message.hu =-
Fordítás: TraceR (C) 2002 -= tr cer@message.hu =-
Fordítás: TraceR (C) 2002 -= tracer@message.hu =-